Monty Python a svatý grál
Sepsali a sehráli
Dále hráli
Dále jako další hráli
Proè letos neskusit dovolenou ve Švécku?
Zvuk
Navštívit krásná jözöra
S bájeèným telefonickím spojením
A mnohí chlupatá zvìø
Postavy i události jsou smyšlené
a jejich podobnost je náhodná. R. Nixon, v.r.
Vèetnì majestátného loosa.
Písnì
Loos jednou, hrüzl mou sestru.
Kostýmy
Fakt! Øezala své iniciály do loosa ostrým koncem
zubnýho kartáèku, jenž jí vìnoval Svenge,
dentista z Oslo a hvìzda mnohích norskích filmù.
Omlouváme se za chybu v titulcích.
Viníci byli propuštìni.
Pözör, kousnutí od loosa bívá hnüsné.
Opìt se omlouváme za chybu v titulcích.
Ti, co zavinili propuštìní lidí, co byli vyhozeni,
byli vyhozeni.
Loosa vycvièil
Zvláštní loosí efekty Loosí kostýmy
Výprava Loosí choreografie
Loosa k míchání betonu a podpisování
složitých pojiš�ovacích smluv vycvièil
Støih Loosí nosy utíral
Velký loos v levé polovinì plátna,
ve tøetí scénì od konce, získal solidní základy
latiny, francouzštiny péèí
Vedení firmy, najaté k dokonèení titulkù,
poté, co zbytek lidí byl vyhozen,
by rádo oznámilo, že byli právì vyhozeni.
Titulky byly dokonèeny odlišným stylem,
za velkých nákladù a na poslední chvíli.
Výroba
Režie
40 cvièených lam horských z Ekvádoru,
6 venezuelských lam rudých,
142 mexických lam skákavých
14 severochilských guanak
76 000 lam na baterie z farmy "Llama Fresh",
poblíž Paraguaye
a Terry Gilliam a Terry Jones
Anglie 932 po Kristu
Stùj!
Stát! Kdo tam?
To jsem já, Artuš, syn Uthera Pendragona,
z hradu Camelotu král Britù,
pøemožitel Sasù, vládce vší Anglie.
Nedìlej si srandu.
To jsem a tohle je mùj vìrný sluha Patsy.
Projeli jsme køížem krážem zem
a hledáme rytíøe, kteøí se ke mnì pøipojí
na dvoøe camelotském,
musím mluvit s tvým pánem.
- To jste jeli na koni? - Ano.
- Klapete jen kokosama. - Cože?
Máte dvì skoøápky a mlátíte s nima o sebe.
Jsme na cestì od chvíle,
kdy sníh pokryl tuto zem. Pøes království Mercie...
- Odkud máte ty kokosy? - Našli jsme je.
Našli? V Mercii?... Kokosy...? Z tropù...
- Jak to myslíš? - Tady je mírné pásmo.
Vlaštovky létají za sluncem na jih,
též jiøièky èi kulíci létají za teplem,
a pøec nejsou cizáky v našich krajích.
Chceš mi namluvit, že kokos je stìhovavý?
Vùbec ne. Dá se pøenést.
Co? Vlaštovka že by nosila kokosy?
Mùže ho držet za šlupku.
To není otázka, za co by ho uchopila,
ale prostého pomìru hmotnosti:
pìtiuncový ptáèek neunese librový kokos.
Na tom nesejde.
Dojdi za svým pánem a øekni mu, že jsem zde.
Aby si vlaštovka udržela svou rychlost letu,
musí udeøit køídly
tøiaètyøicetkrát za vteøinu - ano?
- Nemám pravdu? - Mì to nezajímá.
Mohla ho odnést africká vlaštovka...
Africká vlaštovka možná,
ale evropská urèitì ne.
Zeptali byste se svého pána, zda se nepøipojí
k mému dvoru v Camelotu?
Jenže africké vlaštovky nebudou stìhovavé,
takže by s kokosem nemohly zase zpátky.
A co kdyby ho nesly dvì vlaštovky spoleènì?
Ne, to by ho musely mít na šòùrce.
Jednoduše by použily kousek liany...
Co? A pøidržovaly by ho dorsálními letkami?
Proè ne?
Vyneste své mrtvé! Vyneste své mrtvé!
- Devìt pencí.
- Tady máte. - Devìt pencí.
- Já nejsem mrtvý. - To nic. Devìt pencí?
- Prý není mrtvý. - Ale je.
- Nejsem! - Tak brzo bude.
- Je moc nemocný. - Už mi je líp.
Ále, za chvíli seš tuhej.
Takhle ho vzít nemùžu. To je proti pøedpisùm.
- Já nechci na káru. - Nebuï jak malej.
- Nemùžu ho vzít. - Mnì je dobøe!
- Udìlejte nám laskavost. - Nejde to.
Nepoèkal byste chvilku? Bude hned.
Slíbil jsem, že se stavím u Robinsonových.
- Kdy zas vyvážíte? - Ve ètvrtek.
Já se jdu projít.
Nešlo by s tím nìco udìlat?
Já jsem tak š�astný!
Dìkuji velice.
Za málo. Nashle ve ètvrtek.
- Kdo to je? - Nevím.
- To bude král. - Proè?
Není celej zasranej.
- Stará ženo! - Muži!
Muži... pardon... Který rytíø obývá onen hrad?
- Je mi tøicet sedm. - Prosím?
Nejsem starej.
Nemùžu ti pøece øíkat "muži".
- Mohl jsi øíct "Dennisi." - Jak jsem to mìl vìdìt?
Ale také ses nesnažil to zjistit.
Již jsem se omluvil, ale zezadu jsi vypadal...
Automaticky mì máš za ménìcenného.
Inu, jsem král.
Jo, král, aha. Nádhera... Jak ses k tomu dostal?
Vykoøis�oval jsi dìlníky... ?
Lpìl na pøežitých imperialistických
dogmatech, jež petrifikují
ekonomické a sociální rozdíly ve spoleènosti?
Dennisi, tady dole je nádherný eklhaft...
Ó... Tìší mì.
Mì tìší též, milá paní, jsem Artuš, král Britù.
- Èí je ten hrad? - Král èeho?
- Britù. - Kdo jsou Britové?
My. My všichni jsme Britové. Jsem váš král.
Já nevìdìla, že máme krále.
Já myslela, že jsme autonomní kolektiv.
To si namlouváš. Žijeme v diktatuøe
sebestvrzující se autokracie,
v níž tøída pracujících...
Zas do toho pleteš tøídy?
Vždy� nejde o nic jiného. Kdyby lid...
Prosím vás, dobøí lidé, spìchám,
- kdo bydlí v tom hradu? - Nikdo.
- Komu patøíte? - Nepatøíme nikomu.
Jakže?
Jsme anarcho - syndikalistická komuna.
Po týdnu se støídáme ve funkci komisaøe...
...ale veškerá komisaøova rozhodnutí musí stvrdit
mimoøádná obtýdenní schùze...
... prostou vìtšinou pøi vnitøní záležitosti...
Buï zticha!
... a dvìma tøetinami, je-li to záležitost vìtší...
Naøizuji ti, abys mlèel!
Naøizuje? Kdo si myslí, že je?
- Jsem váš král. - Já tì nevolila.
- Králové se nevolí. - Tak jak ses stal králem?
Jezerní paní svou paží v zlatolesklém aksamitu,
pozdvihla meè Excalibur z hloubi vod,
a tím stvrdila Prozøetelnost Boží,
že já, Artuš, mám nésti Excalibur.
Proto jsem váš král.
Divné ženštiny, co se válí v rybnících
a rozdávají meèe,
nemùžou být základem pro systém vlády.
Nejvyšší výkonné moci dávají mandát masy,
a ne jakási fraškovitá vodní ceremonie.
Zmlkni!
Nejvyšší moc nemùžeš vykonávat jen proto,
že po tobì hodila meèem nìjaká vodní coura.
Já tvrdit, že jsem císaø, páè mi òáká vlhká koèka
nalobovala palaš, tak mì uklidìj do ústraní.
Vida, násilí, inherentní systému, se vyjevilo.
Hubu drž!
Pohleïte na násilí vtìlené v systém!
Pomoc, pomoc! Jsem utlaèován!
- Buran blbej! - Ale, teï se proøekl!
Slyšeli jste, za co mì má? Vidìli jste ten útisk, co?
Bojuješ silou mnoha mužù, pane rytíøi...
Jsem Artuš, král Britù...
Hledám nejstateènìjší rytíøe zemì,
aby se ke mnì pøipojili.
Prokázal jste, že jste toho hoden -
pùjdete se mnou?
Nepotìšil jsi mne.
- Pojï, Patsy. - Nikdo neprojde.
- Cože? - Nikdo neprojde.
Nevedu s tebou žádnou pøi, dobrý rytíøi,
- leè jest mi pøejíti most. - Tedy musíš zemøít.
Naøizuji ti, jako král Britù, ustup stranou!
- Neustoupím žádnému. - Budiž!
Nuže, ustup stranou, ctný protivníku.
- To je jen škrábnutí. - Škrábnutí?
- Pøišel jsi o ruku. - Nepøišel.
A co je tohle?
- Bylo i hùø. - Lžeš.
Pojï, ty sralbotko.
Vítìzství patøí mnì. Dìkujeme ti, ó Pane...
- Tak dìlej. - Co?
Hrr na tebe!
Jsi vskutku srdnatý, pane rytíøi,
- leè boj patøí mnì. - Ani bych neøekl.
Viz, blbèe pitomá, jsi bez rukou.
- Nejsem. - Koukej.
To je jen povrchové zranìní.
- Nech toho! - Srabe... srabe...
Já ti tu nohu... Dobøe...!
- Tak a za to tì ztrestám! - Jak?
To mì utopíš svojí krví?
- Jsem nepøemožitelný. - Jsi cvok.
Èerný rytíø vždy vítìzí. Hrr na tebe!
- Øeknìme... remíza? - Jdeme, Patsy.
Aháá... utíkáš... jsi baba.
Že si pro tebe dojdu a ukousnu ti obì nohy?!
Èarodìjnice!
Máme èarodìjnici!
Našli jsme èarodìjnici, smíme ji upálit?
Jak víte, že je to èarodìjnice?
Vypadá tak.
Pøedveïte ji.
Já nejsem èarodìjnice.
- Ale jsi tak obleèená. - Oni mì tak oblékli.
My ne, my ne...
A tohle není mùj nos. Je falešný.
Nuže?
Nos jsme udìlali my.
- Nos...? - A klobouk.
Ale ona je èarodìjnice.
Vy jste ji takhle oblékli?
Ne... ne, ne... ano... trošku...
Ale má bradavici!
Proè si myslíš, že je èarodìjnice?
Promìnila mì v èolka.
V èolka?
Už je mi líp.
- Stejnì, upalte ji! - Upálit... upálit!
Klid... ticho...
Jsou metody, jimiž lze urèit,
- jde-li o èarodìjnici. - Jaké, povìz nám...
Øekni, co se dìlá s èarodìjnicemi?
Pálí se... pálí se...
Co, kromì èarodìjnic, se ještì pálí?
- Jiné èarodìjnice. - Døevo.
A proè èarodìjnice hoøí?
Protože... jsou ze døeva?
Správnì. A jak mùžeme urèit, jestli je ze døeva?
Když z ní stluèeme most?
Nestaví se mosty i z kamene?
- To ano. - Potopí se døevo?
Ne, ne, plave... plave! Hodíme ji do moèálu!
Co ještì plave na vodì?
- Chleba... - Jablka...
- Malinké kamínky... - Porcelán?
- Hnìdá omáèka? - Terryho máma?
- Cvrèek? - Olovo... olovo?
- Kachna. - Pøesnì.
Logicky tedy...?
Bude-li vážit stejnì jako kachna...
- je ze døeva. - A tudíž to je?
Èarodìjnice!
Èarodìjnice... Kachnu! Kachnu!
Použijeme mou nejvìtší váhu.
Odstraòte podpìry!
Je to férovej fízl.
Upálit!!!
Kdo jsi, žes tak vzdìlán v rozlièných vìdách?
- Jsem Artuš, král Britù. - Mùj pane...
Dobrý pane rytíøi, pùjdeš do Camelotu
se mnou a pøipojíš se ke Kulatému stolu?
Mùj pane, bude to pro mne èest.
- Jak se jmenuješ? - Bediver, mùj pane.
Pasuji tì tedy na sira Bedivera,
rytíøe Kulatého stolu.
Moudrý sir Bediver byl prvním,
kdo se pøipojil k rytíøùm krále Artuše,
ale další význaèná jména jej brzy následovala.
Sir Lancelot Smìlý, sir Galahad Ctný
a sir Robin Ne-tak- ctný-jako-sir-Lancelot,
jenž málem bojoval s drakem Angnorem,
a málem se postavil divé Slípce bristolské
a osobnì se poèùral pøi bitvì u Badon Hillu,
i pøípadnì nazvaný sir V-tomto-filmu-
Neobjevivší-se.
Spoleènì vytvoøili partièku,
o jejíž skutcích se vyprávìlo zas a zas
v prùbìhu vìkù. Rytíøi Kulatého stolu.
A odtud, víme, že Zemì má tvar banánu.
Tyto nové poznatky mì ohromují.
Vysvìtli mi znovu, jak lze pomocí
ovèích mìchýøù pøedejít zemìtøesení?
Hleïme, pane!
Camelot.
- Je to jen maketa. - Kuš!
Rytíøi, vítám vás v novém domovì!
Vjeïmež do Camelotu!
Jsme od Kulatého stolu, tancujem do úmoru
Mistøi krok sun krokù, jsme sborem všech sborù
Camelot je bašta zámek, slupnem hemenex na ex
Jsme od Kulatého stolu, šoumeni jsme bezesporu,
však èasto rým dají nám vhodný pro stádo volù
Jsme operní fanatici, tlaèíme na bránici-i-i-i
Jsme drsnì mužní z bojù, nezmaøi ve svém vzdoru
Do boje když netáhnem, zbroj si flitry potáhnem
Camelot je živý tak, až mì musí ovívat
Do Camelotu radši ne, tam je to k zbláznìní.
Tak jo.
Artuši! Artuši, králi Britù!
Neplaz se! Patolízalství nesnáším.
- Odpus�. - A neomlouvej se!!
Já si chci s nìkým promluvit,
a je to samé "odpus�" a "nejsem hoden..."
- Co to zas dìláš?! - Odvracím zrak, ó, Pane.
Nech toho, to je jako ty mizerný žalmy,
jsou tak depresívní... Jdi s tím nìkam!
Takže, Artuši, králi Britù,
tví rytíøi Kulatého stolu dostanou úkol,
aby se stali vzorem v této dobì temna...
- Výborný nápad, ó Pane. - Bodej� by ne!
Hle, Artuši, tohle je svatý grál.
Dívej se dobøe, Artuši,
nebo� je tvým svatým úkolem nalézt tento grál,
...to je tvùj údìl, Artuši, ...hledání svatého grálu.
Požehnání od našeho Pána.
Bohu budiž chvála.
Hledání svatého grálu
Stát!
Hahou!
- Aló? Kdo tam? - Zde je král Artuš
a jeho rytíøi Kulatého stolu. Èí je tento hrad?
Toto je ´rad mé´o pána, Guy de Loimbarda.
Jdi a rci svému pánovi, že nás Bùh vyvolil
k posvátné výpravì.
Dá-li nám jídlo a pøístøeší pro tuto noc,
mùže se pøipojit k hledání svatého grálu.
Zeptám se, ale nemyslím, že bude pržíliš nadšen...
- Už totiž jeden má. - Jakže?
Øíká, že už jeden grál má.
- Víš jistì, že jej má? - O ano, je moc krrásný...
Øekl jsem jim, že už jeden máme.
Mohli bychom se na nìj podívat?
Pochopitelnì že ne, vy dobytci anglický.
- A co jste vy? - Jsem Francouz.
Proè asi mám tak pržíšerný pržízvuk,
ty vole královská?!
- Co dìláte v Anglii? - Po tom ti nic není.
Ukaž grál, sic vezmeme tvùj hrad šturmem!
Ty nám tak naženeš strach,
ty anglický prasopse, jdi si prudit zadek jinam,
blbounùv synu!
Soplím na tì, tzv. králi Artuši
i na tvé vyjebené anglické rytirže.
Jaký to podivný èlovìk!
- Dobrý muži... - Nechci s tebou mluvit,
ty dutochlavý korytolize!
Bzdím všeobecnì tvým smìrem!
Tvá máti byl kržeèek
a tvùj otec páchl po bezinkách.
Není tam nìkdo, s kým by byla øeè?
Ne. Jdìte pryè, nebo vás opìt zaènu poštívat.
Máš poslední pøíležitost,
byl jsem víc než shovívavý!
- Pøiveïte krávu. - Co? - Krávu!
Nepodvolíte-li se mým...
Doprèic!
- Dobrá! Vpøed! - Vpøed!
Utíkejme... pryè!
- Zrubu je na kusy. - Ne, ne, ne, ne.
Sire... mám plán.
- Co to je... ? - Kakadu...
- Co? - Kakadu...
- Ahá... - Pojïme.
Co bude následovat?
Teï Lancelot, Galahad a já vyèkáme veèera,
vyskoèíme z králíka a zaskoèíme Francouze.
- zcela neozbrojené. - Kdo že vyskoèí?
Lancelot, Galahad a já, vyskoèíme z králíka a ...
Heleïte, postavit tak velkého jezevce...
Utíkejme...
Dìjiny pro školy, zábìr osm.
Zdá se, že krále Artuše porážka u hradu
naprosto sklíèila...
Nièivost francouzského poštívání
jej zaskoèila a pøesvìdèila Artuše,
že musí zvolit novou taktiku,
má-li mít hledání Grálu zdárný konec.
Artuš se poradil v kruhu rytíøù jemu nejbližších,
a rozhodl, že se rozdìlí
a budou hledat každý zvláš�...
A toto jsou jejich skutky...
Franku!
Pøíbìh sira Robina
Vydali se tedy každý svou cestou:
sir Robin jel na sever skrz tmavý ewingský les.
Doprovázel ho jeho oblíbený minstrel.
Smìle dobrý Robin jel z Camelotu vpøed
Nebál se pranic zemøít, ó smìlý sir Robin
Nebál se býti zhuben ohavným zpùsobem
Smìlý, smìlý, smìlý, ó sir Robin
Ani zbla se nedìsil, že ho napadr� semelou,
èi mu oèi vyloupnou, ruce v loktech zlámou,
èéšky vedví rozetnou, na škvarky ho vypekou,
na prach údy roztlukou, ó, sir Robin
Aè vyhøezlý, s lbí na kaši, játra pryè, též srdce,
ze støev prostøen jelit stùl, øi� na uhel a penis...
Tak jsme si zazpívali, hoši...
Zdá se, že nás èeká menší øeznièina.
Tak se podle tebe pìstuje svoboda?
Nech už tý svobody a nes to bláto.
Stát! Kdo jsi?
To� smìlý sir Robin, smìlý Robin, jenž...
Drž hubu! Nikdo... já jen jdu kolem...
Co zde chceš?
Bít se a...
Drž hubu! Já nic, vážnì... jen chci projet.
Co tu chceš?
Teda, já jsem rytíø Kulatého stolu.
Ty jsi rytíø Kulatého stolu?
- Jsem. - Pak tì budu muset zabít.
- Já taky? - Já bych neøekl.
- Co myslím? - Já myslím zabít.
Pojïme na nìj být hodní.
- Mlè. - Ale...
A ty!
Rychle, meè, useknu mu hlavu.
- Setni si svou vlastní. - Ano, buï tak hodný.
- Vìènì jen štìká. - A to nejsi vedle nìj.
- Co tím myslíš? - Chrápeš.
Já? Mimochodem, páchne ti z úst.
Protože mi neèistíš zuby.
Pøestaòte s tím a pojïte si dát èaj.
Dobøe, ale napøed ho zabijem,
pak si dáme sušenky a èaj.
- Ano. - Sušenky ne.
Dobrá, sušenky ne, ale napøed ho zabijem.
Dobøe.
- Zdrhnul! - Jo. Vzal roha.
Smìlý sir Robin utekl v dál...
Ne.
Smìle, utekl v dál... a v dál...
Když protivenství hnusné zøel,
- tu stoèil oøe vzad a jel... - Ne!
Sir Robin k šíji se stulil
a smìle se z boje ulil,
smìle vzal do zajeèích, smìlý ústup není høích.
Samé lži.
- Nejsmìlejší ze smìlých... - To nikdy.
Pøíbìh sira Galahada
Otevøete bránu, jménem krále Artuše, otevøete!
Ahoj!
Vítej, rytíøi milený, vítej, na hradu Anthraxu.
Hradu Anthraxu?
Ano, to není zrovna povedené jméno, že?
Ale jsme hodné a splníme ti
každièkou tvou potøebu.
- Vy opatrujete svatý grál? - Co to?
Grál. Máte ho tu?
Musíš být jistì znaven a potøebuješ oddych.
- Mrnino, Lejnino. - Ano, ó, Kvádro.
Pøipravte lože našemu hostu.
- Ó, dìkujeme, dìkujeme. - Vari, vari, páženky...
Lože zde jsou teplá, mìkká a velevelká.
- Jak se zoveš, lepý rytíøi? - É... sir Galahad... Ctný.
Øíkej mi prostì Kvádro... Ale pojï...
Poslyšte, ukažte mi Grál.
Ach, mnoho jsi vytrpìl... Blouzníš.
Já ho vidìl... je tady.
Sire Galahade, snad neodmítneš
naše pohostinství?
Ach, náš život zde ti asi pøijde velice nudný
v porovnání s tvým.
Je nás tu jen osmkrát dvacet mladých dívek
mezi šestnácti a devatenácti a pùl jar,
odøíznutých od svìta
a bez nikoho, kdo by nás ochraòoval...
Je to osamìlý život, koupat se,
oblékat, svlékat, šít odvážné prádlo.
Nejsme zvyklé na pìkné rytíøe...
Jen pojï, zde mùžeš ulehnout...
- Ach, tys zranìn. - Ne, ne, to nic není.
Zavolám lékaøe... ne, ne, prosím, jen lež.
- Co nás trápí? - To jsou lékaøky?
Jsou to v podstatì medièky, ano.
No tak, musíš si oddychnout...
Dr. Èunino, Dr. Winstonko,
- pøedveïte své umìní. - Uvolni se.
- Je to nezbytnì tøeba? - Musíme tì vyšetøit.
Tam mi nic nechybí.
Prosím, lékaøky jsme my.
Ne, to nesmíte... jsem zasvìcen ctnosti.
Do postele!
Nemuète mne více. Vidìl jsem Grál.
Zde není žádný Grál.
Já ho vidìl... vidìl... vidìl jsem... ach!
Ahoj.
Kvádro!
Ne, jsem Kvádry identické dvojèe, Dingo.
- Prominete, prosím? - Kam jdeš?
Vidìl jsem Grál, tady na hradu.
Ale ne, ne... ošklivá, ošklivá Kvádro!
O co jde?
Zlá, nièemná, bídná Kvádro!
Zapalovala pochodeò a ta má tvar grálu...
To není poprvé, už s tím byly potíže.
To není skuteèný Grál?
Ach, zlá, nièemná, bídná, zkažená Kvádro...
Ach je tak špatná, že za to bude pykat,
Myslíte, že bychom mìli tuto scénu vynechat?
Mìly jsme dìsný strach, když ji kluci psali.
Ale teï jsme rády. Je lepší než nìkteré pøedchozí scény.
Naše byla opticky lepší.
Naše byla angažovaná. Žádné košilaté vtipy.
- Pokraèuj. - Ano. Pokraèuj!
Pokraèuj!
- Tahle scéna se mi líbí. - Pokraèuj!
Zlá, zlá Kvádro…
za to bude pykat…
a zde, na Anthraxu, máme jediný trest
za zažehnutí té pochodnì:
pøivážeš ji k posteli a poøádnì jí naøežeš.
Výprask!
A až ji naøežeš, mùžeš si s ní dìlat, co chceš.
- A pak naplácáš mnì. - A mnì! - A mnì!
Ano, všem nám musíš naplácat.
Výprask!
A po výprasku orální sex.
No... chvilku bych se zdržel mohl...
- Sire Galahade! - Á, nazdar!
- Rychle! - Proè?
- Hrozí ti nebezpeèí! - Kdepak!
Mlè, helmbrechtnice!
- Budeme krýt tvùj útìk. - To nic není!
Tohle zvládnu levou zadní.
Ano, a� nás zvládne levou zadní.
Ne, na to staèím. Tyhle hravì zvládnu.
O ano, a� nás hravì zvládne.
Ty porazím, není jich ani sto padesát.
Ano, porazí nás lehce. Nemáme šanci.
Nemáme šanci... nemáme šanci...
Do prdele!
To bylo o chlup, byls ve vážném nebezpeèí.
- Ani bych neøekl. - Ve strašlivém nebezpeèí.
- Postavím se mu. - Je to pøíliš nebezpeèné.
Je mou rytíøskou povinností ...
Ne, musíme najít svatý grál. Jdeme.
- Aspoò špetku nebezpeèí. - Ne, není to zdravé.
- Že jsi teplej? - Nejsem.
Sir Lancelot spasil sira Galahada
pøed témìø jistým pokušením.
Avšak k svatému grálu nebyli o nic blíž.
Mezitím král Artuš a sir Bediver,
ne dále než jeden vlaštovèí let odtud,
cosi objevili...
Toto je ovšem let vyložené vlaštovky,
byli dál než dva lety naložených vlaštovek,
spíš ètyøi, nesly-li na šòùrce kokos... pìšky.
Pokraèuj!
Ale nic, pojïme ke scénì 24,
strhující scénì se slušnými výkony,
v níž Artuš najde dùležitou stopu,
v níž nejsou vlaštovky, ale tøeba uslyšíte špaèka.
A ten èarodìj, o nìmž jsi mluvil,
ten spatøil Grál?
Kde bydlí? Starý muži, kde žije?
On zná jeskyni...
jeskyni, do níž ještì nikdo nevstoupil.
A Grál... Grál je tam?
Je to velmi riskantní, nebo� za jeskyní
se nalézá roklina Vìèného nebezpeèenství,
již nikdo dosud nepøekroèil.
A co Grál? Kde je Grál?
Hledejte most Smrti.
Most Smrti, jenž vede ke Grálu?
- Òy... Òy... Òy... Òy... - Kdo jsi?
Jsme rytíøi, co øíkají "Òy".
Snad ne rytíøi, øíkající "Òy"?!
Ano ti.
Jsme ochránci posvátných slov:
"Òy Peng" a "Ný Wom"
Málokdo je zaslechne a pøežije...
Rytíøi, øíkající "Òy", si žádají obì�.
Rytíøi Òy, jsme prostí pocestní.
Hledáme èarodìje, jenž bydlí za lesem.
Opìt ti øekneme "òy", pokud nás neuspokojíš.
- Èeho si žádáte? - Chceme živý plot.
Cože?
Prosím... už ne... seženeme vám živý plot.
Musíte se sem vrátit s živým plotem,
jinak tímto lesem nikdy živí neprojdete.
Ó, rytíøi "Òy", jste èestní a spravedliví,
vrátíme se s živým plotem.
- Ale aby vypadal pìknì. - Ovšem.
- A nebyl moc drahý. - Ano.
A téééï, jdìte!
Pøíbìh sira Lancelota
Pøestaòte... nechte toho!
Pøestaò... no tak, bìž pryè... bìž!
Ty taky, dìlej!
Dìsné poèasí.
Pøíbìh sira Lancelota
Hochu, jednoho dne to bude všechno tvoje.
- Ty záclony? - Ale ne, všechno,
kam jen dohlédneš, za hory a doly,
to bude tvé království, hochu.
- Ale máti... - Otèe, hochu, otèe...
Já z toho nic nechci.
Poslyš, toto království jsem vybudoval z nièeho.
Kol dokola jen bahno.
Ostatní králové mì mìli za vola,
že chci stavìt hrad na moèálu,
ale já ho na just zbudoval!
Klesl do moèálu... Neš�! Postavil jsem druhý!
Klesl do moèálu. Tøetí to samé...
Ale ètvrtý už zùstal stát a ten také dostaneš,
nejpevnìjší hrad na tìchto ostrovech.
Ale já z toho nic nechci, radši bych...
- Co bys radši? - Já bych radši jen... pìl!
Zastavte to! Dokud jsem tady, zpívat nebudeš.
Hochu, za dvacet minut budeš oženìn s dívkou,
jejíž otec vlastní nejvìtší pruh zemì britské.
Ale já nechci zemi.
- Poslyš, Alice... - Herberte... - Herberte,
bydlíme na blbé bažinì.
- Potøebujem co nejvíc pùdy. - Když mnì se nelíbí.
Co proti ní máš? Je krásná, bohatá,
má takovýhle... lány zemì.
Vím, ale já bych si chtìl vzít dívku,
aby mìla cosi... cosi, co se...
Vystøihnout! Vystøihnout!
Bereš si princeznu Blážu
a mìl by sis na to zvyknout. Stráže!
Princ neopustí komnatu, dokud si pro nìj nepøijdu.
Neopustí komnatu, i kdybyste pro nìj pøišel.
Ne, dokud pro nìj nepøijdu.
Dokud pro nìj nepøijdete,
nevstoupíme do komnaty.
Ne, zùstanete v komnatì.
- a zajistíte, aby nevyšel. - A vy pro nìj pøijdete.
Tak.
Nemusíme dìlat nic, jen mu zabráníme
- vstoupit do komnaty. - Ne, opustit komnatu.
- Opustit komnatu... ano. - Jasné?
A kdyby, kdyby... kdybychom... kdyby...
Je to prosté, zùstanete tady a zajistíte,
aby neopustil komnatu. Jasné?
Jo, tohle! Smí s námi opustit komnatu?
Ne, prostì ho budete držet zde a zajistíte, že...
My se zdržíme zde, ale kdyby musel odejít...
- Prostì ho tu udržíte. - Dokud vy...,
- nebo nìkdo jiný... - Ne, nikdo jiný... jen já...
- ...se vrátí. - ...se vrátí.
Tak.
Zùstaneme zde, dokud se nevrátíte.
A dejte pozor, aby neodešel.
- Co? - Zajistíte, aby neodešel.
- Princ? - Ano, aby neodešel.
Ach ták! Já myslel, že myslíte jeho.
Pøišlo mi trochu nablblé, že mám hlídat hlídaèe.
- Je to jasné? - Naprosto. Bez obav.
- Kam jdete? - Jdeme s vámi.
Ne. Chci, abyste tu zùstali a zajistili,
- že neopustí komnatu... - Ahá, to jo...
Pøestaò bulet a navleè si ty šaty.
A žádný zpívání! Ty si dej sklenku vody.
- Skvìlý odskok, Concorde! - Dìkuji, pane.
A zas... A jsme pøes... dobøe... volnì...
A teï, velký skok, Concorde!
Zpráva pro vás, pane.
Concorde, promluv na mne.
"Komukoliv, kdo najde tuto zprávu:
mùj otec mne uvìznil
a chce mnì vystrojit svatbu proti mé vùli.
Prosím, pospìšte mne osvobodit,
jsem ve vysoké vìži hradu Bažina."
Koneènì... ! Výkøik v nouzi!
To mùže být znamení, jež nás dovede
ke svatému grálu.
Udatný Concorde, nezemøel jsi nazmar.
Já... nejsem zcela mrtev, pane.
Nuže, nebyl jsi smrtelnì ranìn nazmar.
Myslím, že se z toho vylížu, pane.
Ach tak.
Vlastnì mi nic nebrání, abych šel dál.
Ne, zùstaò zde. Pošlu pro pomoc, jak budu hotov
s hrdinným únosem ve svém jedineèném...
- ...žánru, pane? - Žánru!
- Je mi opravdu dobøe... - Sbohem, milý Concorde.
Já... já zùstanu tady, ano, pane?... Jo.
- Brejtro. - Brejtro.
Do komnaty teï nesmí...
Shlédniž, spanilosti, na pokorného sluhu,
sira Lancelota, jsem tu... Jé... strašnì se omlouvám.
- Tys dostal mùj lístek. - Já, ano, dostal...
- Pøišels mì zachránit. - Totiž, ne, víte, já...
Já to vìdìl, že tam venku musí být...
- ...musí být kdos... - Stopnìte to... stop... !
- Kdo jsi? - Jsem tvùj syn.
- Ne, ty. - Já... sir Lancelot, pane.
Pøišel mì vysvobodit, otèe.
- Neukvapujme se. - Tys pobil všechny stráže?
- Jo... ano... pardon. - Stáli mì pajsku jeden.
Strašlivì se omlouvám...
Pranic se ho neboj, lano mám již pøipraveno.
Zabil jsi osm svatebních hostí...
Já myslel, že váš syn - je dáma. - To chápu.
- Pospìš, sire Lancelote. - Drž zobák!
- Nevìstì jsi zabil otce... - Já nerad...
Nerad jsi mu prohnal meè hlavou?
Jéžiši, není mu nic?
Nevìstu jsi kopl do hrudního koše!
Vysvìtlím to: jel jsem z Camelotu na sever,
- když tu dostanu vzkaz... - Ty jsi z Camelotu?
Chvátej, sire Lancelote!
- Jsem rytíø krále Artuše. - Pìkný hrádek, Camelot...
- ...kraj dobrých prasat. - Vskutku?
Honem... jsem pøipraven!
- Panáèka by sis nedal? - Jste velmi laskav...
- Už jsem! - ...že máte pochopení...
Víte, obèas se nechám unést svým žánrem...
Toto je hlavní hala. Tady to všechno prorazíme...
- To je on! - Á, doprèic.
Nechte toho!
Dost, prosím.
Pardon... vždycky se nechám unést.
Opravdu je mi to moc líto. Omlouvám se všem...
Zabil družbu!
Nechte toho... Dost už, prosím...
Toto je sir Lancelot z Camelotu.
Veleudatný a vlivný rytíø a je mým hostem.
- Nazdar. - Zabil mi tetièku!
Toto by snad mìla být š�astná událost.
Nechme svárù o to, kdo koho zabil.
Jsme tu dnes, abychom byli pøítomni
spojení dvou mladých lidí
v radostný svazek svátosti manželské.
Ale bohužel, jeden z nich, mùj syn Herbert,
právì vypadl z okna a zabil se.
Nechci ale myslet na to, že jsem ztratil syna,
jako spíš na to, že jsem získal dceru.
Nebo� po tragické smrti jejího otce...
Není ještì mrtvý!
...po témìø smrtelném zranìní jejího otce...
Už je mu líp.
Nebo� její vlastní otec, kdy se již již zdálo,
že se pozdraví, ucítil náhle stisk
- ledového spáru smrti. - Umøel!
Chci, aby jeho jediná dcera na mne pohlédla
jako na svého otce, v tom nejopravdovìjším,
legálnì závazném slova smyslu...
A jsem si jist, že tato fùze... tento svazek...
mezi princeznou a udatným,
leè nebezpeèným sirem Lancelotem...
Cože?
- Podívejte, mrtvý princ! - Není docela mrtvý!
Je mi už mnohem líp.
Spadl jsi z vysoké vìže, ty zmetku.
Ne, v poslední chvíli jsem byl spasen.
Jak?
Rád vypovím vám...
Ne, takhle ne...! Takhle ne! Ne! Stop... !
On vypoví nám, on vypoví nám...
Rychle, pane, tudy!
Ne, to není v mém žánru, musím uniknout více...
- ...dramaticky, pane? - Dramaticky.
Ký to únik bájeèný! Ký to únik bájeèný!
S dovolením, nepostrèil by mì nìkdo?
Babizno! Dá se v tomto mìstì koupit živý plot?
- Kdo vás posílá? - Rytíøi, øíkající "Òy".
Ne, kde by tady žily ploty?
Jestli nám nepovíš, kde se dá koupit køoví,
já a mùj pøítel ti øekneme: ...
..."Òy".
Dìlejte si se mnou, co libo.
Výbornì. Nechceš-li po dobrém...
Ne!! Nikdy!!! Živý plot nikdy...!
- Nü! - Ne, ne... tak ne.
- Je to: "Òy!" - Njy!
- Ne, ne... "Òy!" - Njü!
- Ni! - To je ono!
Vy té staøence øíkáte "Òy"?
Ano.
Ach, jaká to smutná doba,
když kdejaký šupák øíká "òy" starým dámám.
Zmar se vznáší nad touto zemí...
Ba, i ti, kdo støíhají a navrhují živé ploty,
jsou v tomto dìjinném období
- v ekonomické tísni. - Øíkal jsi "živý plot"?
Ano. Živí mì živé ploty. Jsem køovosad.
Jmenuji se Roger Køovosad.
Aranžuji, navrhuji a prodávám køoviny.
Ne, ne, ne, ne!
Ó, Rytíøi z Òy, pøinesli jsme vám živý plot.
- Smíme projít? - Je to dobrá køovina?
Obzvláš� si libuji v bobku... Má to háèek.
Jaký?
Už nejsme rytíøi, øíkající "Òy".
Od teï jsme rytíøi, øíkající
"Eky-eky-eky-eky Ta Pang"
Dobré slovo, že?
A proto vás musíme podrobit zkoušce.
Jaké, rytíøi, øíkající donedávna "Òy"?
Za prvé, musíte najít další živý plot...
Další živý plot už ne!
Až naleznete køovisko, položíte jej vedle tohoto,
ale tak, aby se docílilo dvouúrovòového efektu.
- S pìšinkou uprostøed! - Pìšinu... pìšinu!
Až najdete živý plot,
pokácíte ten nejmohutnìjší strom...
...slaneèkem!
- Nic takového neuèiníme! - Prosím, prosím...
Slaneèkem strom porazit nejde.
- Nevyslovujte to slovo. - Jaké slovo?
To nemohu øíct. Patøí ke slovùm,
jež rytíøi z Òy nesnesou.
Jak nemáme øíci slovo, když nám neøeknete,
- které to je? - Zase!
- "Je?" - Ne, "je" to není...
Pohleï, sir Robin.
A balí to a bere kramle, bere roha, dekuje se,
jak smrad mizí po anglicku,
s Vaòkem se radí, peláší a zdrhá vpøed...
- Mùj pane, rád tì vidím. - Zas to øekl!
Snad ses nevzdal hledání svatého grálu?
- Balí to a bere kramle... - Kušuj! Ani zdání!
Zase!!
Hledal jsem ho tady v lese.
- Ne, je za lesem... - Neøíkej to!
- Dej pokoj! - Zase to øekl!
A tak Artuš, sir Bediver a sir Robin
se vydali hledat èarodìje,
o nìmž mluvil staøec ve 24. scénì.
Za lesem potkali Lancelota a Galahada.
I zaradovali se.
V zemi ledu Nado
nezbylo, než sníst Robinovy minstrely.
I zaradovali se.
Pøešel rok...
Zimu vystøídalo jaro, jaro zas léto...
Léto opìt zima...
A zima dala jaru a léto to vzdalo
i byl rovnou podzim...
Až jednoho dne...
Rytíøi,
Vpøed!
Kdo jsi, že umíš vznítit oheò
- bez køemene a hubky? - Jsem èarodìj.
Pod jakým jménem jsi znám?
Jsou tací, co mne zovou Tim.
Buï zdráv, Time Èarodìji!
- Buï zdráv, králi Artuši. - Ty znáš mé jméno?
Pátráš po svatém grálu.
To� náš cíl. Znáš leccos, co je skryto.
Všechno.
Ano, hledáme svatý grál.
Ano... ano... ano...
A tak... tak ho... hledáme...
- Ano, ano, ano... - Už drahný èas...
Vìènost...
Takže, cokoliv, bys mohl uèinit...
abys nám pomohl... by nám... moc pomohlo.
Nemohl bys nám øíct...
Nechci tì okrádat o èas...
Ty asi nevíš, kde je... kde...
- Co? - Je Gr..., je Gr...
- Grál? - Ano, tak nìjak...
Ano!
Tak dìkujeme... prima... dìkujeme...
- Vím, nemáš èas... - Pomohu vám ho nalézt.
Na severu leží jeskynì, Kaverna caerbannožská,
v níž jsou mystickými runami
vytesána poslední slova
Olfina Bedwera z Rhegedu.
Ta popisují úložištì nejsvìtìjšího grálu.
- Kde najdeme onu jeskyò? - Pojïte...
Ale pouze, jste-li srdnatí!
Nebo� vchod støeží tvor tak hrozný a krvelaèný,
že zápas s ním posud nikdo nepøežil.
Kosti padesáti mužù leží posety kol doupìte...
Nuže, rytíøi milení,
postrádáte-li víry ve svou zmužilost,
nechoïte dál!
Nebo� vás èeká jistá smrt!
A má hnusné, špièaté øezáky...
Výstøední divadlo!
Jsou nervózní, sire.
Necháme je zde a dál pùjdeme pìšmo.
Sesednout!
Hle, Kaverna caerbannožská!
- Dobøe... Kryjte mì. - Èím?
- Prostì mì kryjte. - Pozdì!
- Co? - Tamo jde!
- Kde? - Tam!
- Za tím králíkem? - Je to ten králík.
Ty plašmuško! Takhle nás vydìsit!
To není obyèejný králík.
Je to ten nejkrvelaènìjší a nejvzteklejší hlodavec.
Osle! Pokálel jsem si strachy pancíø...
Pozor, ten králík je zabiják.
Jdi se vycpat!
Spoøádá tì jak malinu.
- Ty vemeno skotský! - Varuji tì!
To hryže do zadku?
Má obrovské, ostré... Umí skákat...
- Vidíte ty kosti?! - Borsi, usekni mu hlavu!
Tak pojï na pekáè!
Dívejte!
Ježíšikriste!
- Já vás varoval. - A už jsem se zas...
Já vás varoval!
Ale to vy ne, vy všechno víte nejlíp...
Neškodný ušáèek... že jo?
Furt to samý, øíkám jim to, ale...
Drž zobák! Vpøed! Hr! Hr!
Pryè! Utíkejte!
Kolik jsme ztratili?
- Sira Gawaina. - Ectora. - A Borse.
- To je pìt. - Tøi, sire.
Èelnì útoèit nelze, ten králík je dynamit!
Nezmátli bychom ho, kdybychom víc utíkali?
Bìž si pøevlíct brnìní.
Budem se mu vysmívat, rozèílí se a udìlá chybu.
Jakou?
- Nemáme luk? - Ne.
Máme však svatý handgranát!
Svatý handgranát antiošský!
Svatou relikvii bratra Maynarda.
Bratøe Maynarde! Pøines svatý handgranát!
Jak se to... jak to funguje?
Nevím.
Nahlédnìme do knihy Výzbroj.
Kapitola 2., verš 9. - 21..
"Tu sv. Attila pozdvihl handgranát do výše, øka:
"Ó, Pane, žehnej zde Tvému handgranátu,
jímž dokážeš rozprášit nepøátele na malé kousky.
A Hospodin se ušklíbl, a všechen lid hodoval
na jehnìèím a lenochodech
a kaprech a kaprlatech a orangutanech
a ranním müssli a kaloních a Hospodin...
Zkra� to, bratøe.
A Pán pravil, øka: "Nejprv odstraníš
svatou pojistku, napoèítáš sobì do tøí,
ne víc, ne míò. Tøi bude èíslo, jež spoèteš
a èísel ku spoètení budou tøi.
Ètyøech nedopoèítáš, aniž dvou,
leda bys pak dopoèetl do tøí.
Èíslo pìt jest zapovìzeno.
Èíslo tøi budiž tøetím èíslem v øadì,
byvši vysloveno, vrhni strmým obloukem
svatý handgranát na nepøátely své,
jež protivni jsou zraku mému,
- a tak to schytaj." - Amen.
Nuže: jeden, dva, pìt...
- Tøi, sire. - Tøi.
Tam, pohleïte...!
- Co se tam píše? - Jakým je to jazykem?
Bratøe Maynarde, ty jsi uèený.
Aramejsky.
- Jistì - Josef z Arimatie. - Co se tam píše?
Píše se tu: "Zde naleznete
poslední slova Josefa z Arimatie.
Ten, kdo je chrabrý a èisté duše,
mùže nalézt svatý grál na hradu Aááách...
Cože?
Hrad Aááách... Patrnì zemøel, když to psal.
- Ale ne! - Tak je tu psáno.
Kdyby umíral, tak se neobtìžuje
vytesáváním "Aááách...", to by jen øekl.
Je to tam.
- Tøeba to diktoval. - Kušuj!
- Stojí tam ještì nìco? - Ne, jen "Aááách..."
Nemyslel on Cáááchy?
- Kde to je? - Ve Francii, myslím.
Není St. Áááách v Cornwallu?
Ne, to je St. Ives.
Úúúúúú...
Ne, ne, "Áááách..." vzadu, hrdelnì.
Ne, "Úúúú" jako výraz pøekvapení a obav.
Á, ty míníš nìco na zpùsob "Áá!"
Ano, "Ááá!"
To je povìstný Èerný potvor z ... Ááááá...!
Utíkejme!
Utekli jsme jí.
Když se strašlivá èerná bestie vrhla vpøed,
zdálo se, že po Artuši a jeho rytíøích je veta,
když tu animátora stihl letální srdeèní záchvat
a kreslené nebezpeèí bylo zažehnáno.
Výprava za svatým grálem mohla pokraèovat.
- Tady je to. - Most Smrti.
To je staøec z 24. scény!
On je strážcem mostu Smrti.
Každému pocestnému položí pìt otázek.
- Tøi otázky. - Tøi otázky. Ten, kdo...
- zodpoví pìt otázek... - Tøi otázky...
- ...smí bezpeènì projít. - Co když se spletete?
Pak jsi svržen do rokliny Vìèného nebezpeèenství.
Tìpic.
- Kdo odpoví na otázky? - Sir Robin.
Smìlý sire Robine, jdi!
Mám vynikající nápad, co kdyby šel Lancelot?
Toho zvládnu levou zadní. Udìlám fintu...
Poèkej, jen odpovíš na pìt otázek.
- Tøi, sire. - Tøi... jak umíš nejlíp.
My tì sledujeme a modlíme se.
- Rozumím, mùj pane. - Mnoho štìstí...
Stùj! Kdo pøes most Smrti zamíøí,
musí dát odpovìï na otázky tøi,
než druhý bøeh spatøí.
Klaï otázky, strážèe, nebojím se.
- Jak se jmenuješ? - Sir Lancelot z Camelotu.
- Úèel tvé cesty? - Hledání svatého grálu.
- Tvá oblíbená barva? - Modrá.
- Dobrá... mùžeš jít. - Dìkuji, dìkuji srdeènì.
To nic není!
Stùj! Kdo pøes most Smrti zamíøí,
musí dát odpovìï na otázky tøi,
než druhý bøeh spatøí.
Jen se ptej. Nebojím se.
- Jak se jmenuješ? - Sir Robin z Camelotu.
- Úèel tvé cesty? - Hledání svatého grálu.
Co je hlavní mìsto Asýrie?
To nevím.
Stùj!
- Jak se jmenuješ? - Sir Galahad z Camelotu.
- Úèel tvé cesty? - Hledám Grál.
- Tvá oblíbená barva? - Modrá. Ne, èervenáááá...
- Stùj! Jak se jmenuješ? - Artuš, král Britù.
- Úèel tvé cesty? - Najít svatý grál.
Jakou rychlostí letí nenaložená vlaštovka?
Jakou myslíš - africkou, nebo evropskou?
To nevím...
Odkud toho tolik znáš o vlaštovkách?
Jako král to musíš znát.
Pøestávka
Lancelote!
Ave! Ave!
Hrad Aááách! Jsme koneènì u cíle.
Bohu budiž chvála.
Bože všemohoucí, vzdáváme ti dík,
- žes nás poctil ... - Kurnikšopa!
Alo, smrrdutá anglická rytírno!
Monsieur Artuš s krùtím mozeèkem...
Francouzský pašáci tì zas prževezli.
Jak to že znesvìcujete toto místo?!
Porouèím vám, jménem rytíøù z Camelotu,
otevøte bránu tohoto posvátného hradu,
k nìmuž nás dovedl sám Bùh.
Jak ržíkáte v Anglii:
èistím své nozdry vaším smìrem,
potomci aranžérù! Vy si myslíte,
že pržechytraèíte francouzský lid
svým pržiposraženì arogantním skotaèením?
Kynu svým o´anbím vašim tetièkám,
vy bando partiových elektrooslù!
Jménem Pánì, žádáme o vstup do svatého hradu!
Tùdle, vy anglický polulanci,
maèkám na vás své vimrle,
vy vylízaní pucifleci cizích zadnic!
Neotevøeš-li, oboøíme se na hrad silou!
Ve jménu Božím a pøi slávì našich...
- Tak... chtìli to sami! - Ano, odsuòte se velmi!
A zastavte svùj pržíchod navždy!
Nebo vám zabodneme šípy do chlav,
až z vašich varlat budou kastanìty.
- Nevšímej si ho. - Zùstaòte odešlí,
chásko mimodìložní,
a jestli si myslíte, že už jste dost vyposmátí,
tak jste ještì nic neslyšeli, nablblá rytírno!
- Okamžitì zaútoèíme. - Ano, mùj pane.
Pøipravit se k útoku.
Frantíci, dnes bude smyta krev
mnoha chrabrých rytíøù!
Ve jménu Božím, neustaneme v boji,
dokud jeden každý z vás nepadne mrtev
a dokud se svatý grál nevrátí tìm,
jež si Bùh vyvolil!
Vpøed!
Ano, jsou to oni, urèitì!
Tak jdeme!
Ten taky! Šoupnìte ho do vozu!
Pokraèujte!
Tak tohle... to je útoèná zbraò.
Tak to by staèilo, sbal si to!